Frihet under Den nye pakt
Vi mennesker er rare! Selv når vi har mulighet til å leve som selvstendige mennesker og å kunne leve et liv i frihet, velger vi likevel å la oss underkaste autoriteter og la dem bestemme over oss.
Og dette gjelder selv når autoriteter blir autoritære. Sigmund Freud mente dette var uttrykk for menneskelig umodenhet. Så det var ikke uten grunn at han så seg nødt til å flykte fra Tyskland under opptakten til Den andre verdenskrig.
Dette minner mye om hvordan små barn tenker: «Pappa og mamma har gitt meg regler som sier hva jeg skal og ikke skal gjøre. Det gjør det hele enkelt for meg, for da slipper jeg å finne ut av dette selv. Og det gir meg trygghet på at jeg ikke gjør noe galt. For så lenge jeg gjør det jeg har fått beskjed om, er alt greit. Da har jeg heller ikke noe ansvar». Slik er naturligvis små barn, siden de ennå ikke har utviklet de ferdigheter de trenger for å kunne leve som selvstendig individer i vår komplekse verden.
I 1. Kor. 13.11 sier Paulus følgende: «Da jeg var barn, talte jeg som et barn, tenkte jeg som et barn, dømte som et barn. Men da jeg ble mann la jeg av meg det barnslige». Her mener jeg han beskriver sin egen overgang fra Den gamle pakt til Den nye pakt1.
![](https://www.re-tro.no/wp-content/uploads/2024/06/kjell-totland.jpg)
Den gamle pakt vs. Den nye pakt
Det gamle testamentet (GT) beskriver en avtale – Den gamle pakt – som Gud via Moses tilbød Israelittene, og som i sin hovedsak gikk ut på at Gud skulle ta vare på og utvikle dette folket, blant annet gjennom Moseloven, som beskrev hvordan Israelittene skulle leve sammen og forholde seg til Gud som deres Herre.
På den andre siden beskriver Det nye testamentet (NT) Den nye pakt, denne gangen beregnet på ALLE mennesker og blant annet med en ny måte å tenke på hva angår levesett og forhold til Gud. Denne overgangen var imidlertid ikke enkel, noe som førte til stridigheter og konflikter om hva som skulle være nytt og hva som eventuelt skulle tas vare på. I NT ser vi for eksempel i Galaterbrevet at Paulus raser over troende kristne som mener at de «for sikkerhets skyld» også må la seg omskjære, slik jødene gjorde. Og i Hebreerbrevet tar forfatteren opp dybden i Kristi soningsverk, og da rettet til troende i menigheten som over tid ikke lengre hadde det samme søkelyset på Den nye pakt som i starten og derfor fikk mer fokus på Den gamle pakt.
Grunnlaget for etikken under Den nye pakt er, som Jesus selv sa det, at budet om nestekjærlighet faktisk er like viktig som budet om å elske Gud2, og faktisk to sider av samme sak. Denne presiseringen var viktig: For ifølge NT ligger det en fare for at de troende kan bli så opptatt av å «ha sin sak med Gud i orden», at de samtidig glemmer å bry seg om andres ve og vel. Jakob sier for eksempel i sitt brev at en gudstjeneste (dvs. det å tjene Gud) som ikke kommer til uttrykk gjennom nestekjærlighet er en tom gudstjeneste3, og at en tro som ikke kommer til uttrykk ved å praktisere nestekjærlighet i realiteten er en død tro4. Hebreerbrevets forfatter sier også at det å «ofre seg for Gud» har to sider5, og at dette blant annet medfører i kjærlighetens navn å være villig til å forlate sin egen trygge komfortsone slik Kristus også gjorde6.
Kontekst og fleksibilitet
Når Moseloven formulerte sin etikk for israelittene, så gjaldt den for alle, til enhver tid, uavhengig av sammenheng og uavhengig av motiver. Den var absolutt, kategorisk, «hogget i sten» og kunne ikke endres. I vår kristne kultur finnes det riktignok noen regler som er absolutte, slik som De ti bud som er såpass generelle og allmenngyldige at de fint kan innpasses i Den nye pakt. Men i tillegg til De ti bud finnes det i vår kristne kultur også en rekke andre kategoriske forbud, påbud og tillatelser, som etter min mening bryter med den grunnleggende tenkningen i Den nye pakt. Vanlige utsagn her er «Det er synd å …….», «Det er ikke synd å ……», «Alle kristne må……» eller «Alle kristne kan…….». Et eksempel på dette er kravet om at den kristne skal «gi tiende», som i Den gamle pakt, selv om Paulus klart sier at den kristne skal gi frivillig og etter eget ønske7.
For Den nye pakt formidler en etikk der den enkelte ved sine moralske valg må ta hensyn til egne forutsetninger, hvilken situasjon vedkommende er i, og hvilke konsekvenser et valg får for en selv og andre. Som eksempler på dette sier Paulus at «Jeg har lov til alt, men ikke alt gagner. Jeg har lov til alt, men jeg skal ikke la noe ta makt over meg»8, og videre at den troende ikke skal bruke sin frihet på en slik måte at det går ut over andre9. Og her er det verdier som kjærlighet, medmenneskelighet, empati, respekt, visdom, klokskap og fleksibilitet som råder. Det er her også verd å legge merke til profetien i Esek. 36,26, om at Gud en gang vil ta bort «steinhjertet» fra de troende og i stedet gi dem et «kjøtthjerte» og en ny ånd, og det som Paulus sier om at «budets endemål», det vil si det som budene i GT peker frem mot, er «kjærlighet av et rent hjerte og en god samvittighet og en oppriktig tro»10.
En dypere forståelse av Guds ord
Moseloven kunne for en del Israelere være vanskelig å tolke. Derfor var de avhengig av skriftlærde som kunne forklare, dvs. tolke, Moseloven11. De skriftlærde kunne da gi en generell beskrivelse av Gud og hvordan Gud tenker, det vi i dag kaller for teologi. Men de hadde ikke forutsetninger for å kunne si noe om hva som var relevant for enkelte. Dette blir det da en endring på i Den nye pakt når den troende får del i Den Hellige Ånd, som hjelper den enkelte med å forstå hva som står i Bibelen, og da først og fremst det som er relevant for den enkelte i sin hverdag (og da som et supplement til kloke og vise veiledere som forstod hva det innebar å leve i Den nye pakt)12.
Jesus var selv et forbilde når det gjaldt å møte mennesker i samsvar med Den nye pakt: Når han møtte mennesker i moralske livskriser, slik som kvinnen som var grepet i hor, synderinnen som vasket hans føtter og kvinnen som hadde hatt fire menn før, så møtte ham dem der de faktisk var, han så deres faktiske motiver og deres faktiske behov. Han var ikke opptatt av å «ri bibelske prinsipper», men møtte dem med respekt, forståelse og kjærlighet.
Sa Jesus noe om Den nye pakt? Ja, men på en annen måte: Og da tenker jeg på lignelsen om klesplagget og vinen13. Her mener jeg det gamle plagget og den gamle vinen symboliserer Den gamle pakt, der den troende i en jødisk kultur blir møtt med ufravikelige påbud, forbud og tillatelser som uansett må etterfølges. Mens det nye plagget og den nye vinen formidlet et tenkesett preget av smidighet og fleksibilitet, noe som gjør den troende i stand til å leve sitt liv under ulike situasjoner og kulturelle rammebetingelser og på en måte tar hensyn til den enkeltes personlige forutsetninger og behov.
Her snakker vi altså om to ulike systemer med hvert sitt tenkesett og hver sin praksis. Jesus sier ikke direkte at det gamle systemet er «galt». Det han derimot advarer mot er å blande og kombinere dem på en måte som gjør at selve grunnlaget for Den nye pakt blir ødelagt. For da blir det som når noen setter en gammel lapp på et nytt plagg, eller når man prøver å fylle ny vin på gamle vinsekker.
Gud, Kristus og Den hellige ånd har til enhver tid et tilbud til oss kristne om å kunne leve i Den nye pakt, med den frihet og det ansvar som dette innebærer. Men hvis vi sier nei til dette, risikerer vi å falle mellom to stoler og ende opp med en kristen-etisk livsstil preget av stivhet, kategoriske prinsipper og mangel på modenhet i vårt møte med Gud og medmennesker.
«Til frihet har Kristus frigjort oss.»14
- Se også Hebr. 5,12-14 om kristnes mangel på modenhet. ↩︎
- Matt. 22,27-29 ↩︎
- Jak.1,25-26 ↩︎
- Jak. 2,17 ↩︎
- Hebr. 13,15-16 ↩︎
- Hebr. 13,13 ↩︎
- 2. Kor. 9,7 ↩︎
- 1. Kor. 6,12 ↩︎
- 1. Kor. 10,23-25 ↩︎
- 1. Tim. 1,5-7 ↩︎
- Neh. 8,1-8 ↩︎
- Dette kan man lese om i f.eks. 2. Kor. 3,5-6, Joh. 16,13, 1. Joh. 2,27, 1. Tim .1,5-7 og Hebr. 8,10. ↩︎
- Luk. 5,36-37 ↩︎
- Gal. 5,1 ↩︎
Mer om handlinger og holdninger
En essensiell forskjell mellom DNP og DNP er dette: DNP gjør handlinger til «kategoriske prinsipper» slik jeg beskriver det. DNP gjør bare holdninger til «kategoriske prinsipper». Eksempler på det kan være «elsk Herren», «følg Jesus», «la alle merke deres vennlighet», «bær hverandres byrder», og «underordne dere under hverandre».
Dette skaper en radikal ny frihet og fleksibilitet i hva man gjør. Men samtidig er man pålagt et ansvar for å realisere nestekjærligheten gjennom sine holdninger. Det er dette som i praksis er frihet under ansvar og bærebjelken I DNP sin etikk.
Dette er realiserbart fordi vi kristne ikke lenger behøver å bekymre oss for om «vår sak med Gud er i orden», fordi vi har tilgang til DHÅ, og fordi vi kan gjøre dette kollektivt sammen med de andre kristne ut fra våre ulike nådegaver. Sammen er vi da med på å realisere Guds store plan om å bringe Guds rike ned til jorden. Som startet da Jesus ble menneske.
For å ta et eksempel: En pinsepastor sa en gang på et møte:
– Flere av dere som er her i kveld skulle ikke vært her. Dere skulle i stedet vært hjemme og tatt dere av deres familie.
Hva var poenget?: At «kristne må gå på møter» var underordnet kjærlighetsbudet.
Og videre: I DNP skapes det en sterk motivasjon for, og lyst til, nettopp det å elske sin neste som seg selv når vi kristne ser hvor omfattende kjærlighet Gud er ved å forsone seg med oss på tross av det vi er. Dette er den grunnleggende drivkraften for oss og noe helt nytt i DNP, og som, i motsetning til kulturen, ikke lenger gjør Guds krav til en tung byrde, men til en spennende mulighet.
Og til slutt noen ord om Bergprekenen: Den kan oppfattes som et påbud og et krav om handlinger og en livsstil som for de fleste, for ikke å si alle, er umulig å etterkomme. Jeg ser derimot på Bergprekenen som en positiv utfordring, et tilbud om noe som kan realiseres ved hjelp av DHÅ, og en beskrivelse av en livsstil som gir mening og kan vokse frem og modnes hos de kristne med utgangspunkt i den kristnes grunnleggende holdning, motivasjon og drivkraft, slik dette beskrives innledningsvis i Bergprekenen. Her er også kontekst viktig, side det framkommer i NT at Bergprekenen først og fremst var rettet til Jesu egne disipler. For uten den konteksten, vil Bergprekenen lett bli oppfattet som absurde og meningsløse pålegg.
Eller sagt på en annen måte: Bergprekenen var en beskrivelse av hvordan det at Guds rike gjennom Jesus har kommet til jorden kunne realiseres, og da med utgangspunkt i den enkelte troendes livsstil og som et supplement til det forbildet Jesus selv var for sine disipler.
Og hva som skjer med menigheter dominert av negative holdninger og motiver er også godt beskrevet i Jakobs brev.
Mer om kontekst og fleksibilitet
Vi lever i en kristenkultur som, etter min mening er mye preget av kategoriske krav om handlinger knyttet til galt/syndig eller riktig/tillatt.
Her er noen eksempler på dette:
Vi skal ikke så langt bak i tid før vi i norsk kristenkultur hadde kategorisk prinsipper som nå kanskje er på vei ut:
1. Du skal ikke danse
2. Du skal ikke drikke alkohol
3. Du skal ikke røyke
4. Du skal gå i kirken hver søndag (hvis du kan)
5. Du skal be og lese din bibel regelmessig
6. Du skal generelt leve et sømmelig liv i all din atferd
Men det fortsatt mye av dette i vår kristenkultur. Da tenker jeg for eksempel på følgende:
– Du skal fremstå som eksemplarisk utad i din atferd
– Mannen skal bestemme over kvinnen.
– Homofili / homofil praksis er synd.
– Den enkelte kristne skal gjøre som lederen sier, uansett om det lederen sier er rett eller galt.
– Du skal prioritere ditt åndelige liv, versus ditt fysiske og sjelelige liv
– Du skal ikke onanere/masturbere.
– Du skal ikke ha sex før du gifter deg.
– Avvikling av ekteskap er forbudt, med mindre hor er inne i bildet.
– Du skal ikke ha ikke-kristne venner (med mindre du driver med «vennskaps-evangelisering) eller delta i verdslige aktiviteter.
– Du skal aldri se på problemene dine, bare på Jesus.
Og så videre……………
– Og alt som gjelder for «Ta ikke, smak ikke, rør ikke»
Hva reagerte Jesus når han møtte skriftlærde som ville «prøve ham», ved å kreve at han kategorisk skulle være «for» eller «i mot» en eller annen handling slik dette ble beskrevet under Den gamle pakt, for eksempel om det var lov å arbeide på sabbaten eller om kvinner grepet i hor skulle steines eller ikke.
Han svarte da verken «ja» eller «nei», men gav et svar som utfordret dem til å gå i seg selv og å tenke i et videre perspektiv enn ut fra de to alternativene «det er synd å….» – «det er ikke synd å…..».
Og hadde noen den gang prøvd å spørre ham «Mester, er det riktig eller galt at menn lever sammen som om de er gift?», tror jeg han heller ikke hadde svart verken «ja» eller «nei», men gitt et dypere svar for å utfordre deres grunnleggende holdninger.
Er vår kristenkultur for lite preget av å forstå og praktisere etikken i Den nye pakt når kristen etikk og moral kommer på dagsorden? Jeg tror det! Og det bekymrer meg!